-= RASHOMON =-
Ryunosuke Akutagawa "Egy ligetben" c. regényéből
Nem értem... Egyszerűen nem értem.
Nem értem az egészet.
Egyszerűen nem értem.
Mi a baj?
Mit nem értesz?
Még sose hallottam ilyen furcsa történetet.
Miért nem mondod el?
Úgy látszik, hogy egy bölcs pap van a társaságunkban.
Nem, még a nevezetes bölcs pap a Kiyomizu Templomból...
sem hallott ehhez hasonló történetet.
Te tudsz valamit erről a furcsa történetről?
Ez az ember és én most láttuk és hallottuk a saját szemünkkel.
- Hol? - A bíróság kertjében.
A bíróságon?
Megöltek egy embert.
Csak egyet? Na és?
Ennek a kapunak a tetején legalább öt vagy hat gazdátlan holttest hever.
Igazad van.
Háború, földrengés, szélvihar...
tűzvész, éhínség, pestis...
Évről évre, más sem történik, csak katasztrófa.
És banditák ütnek rajtunk minden éjjel.
Annyi embert láttam féregként elpusztulni,
de még én sem hallottam soha ilyen rémisztő történetet.
Igen. Ennyire rémisztő.
Ez alkalommal, talán végleg elvesztem a hitem az emberi lélekben.
Ez rosszabb, mint a banditák, a pestis,
az éhínség, a tűzvész, vagy a háború.
Nézz ide, pap.
Elég volt a prédikációból.
Érdekesnek tűnt, meg aztán végre megmenekültem az esőtől.
De ha ez egy szentbeszéd, akkor inkább hallgatom az esőt.
Figyelj ide. Talán te meg tudod fejteni, mit jelent ez.
Egyiket sem értem a három közül.
- Milyen három? - Hát...
Elmondom őket.
Nyugodj meg, és mondd el lassan.
Az eső nem fog egyhamar elállni.
RASHOMON
Három napja történt.
A hegyekbe mentem, hogy fát vágjak.
Olyan gyorsan szaladtam, amilyen gyorsan csak tudtam, hogy értesítsem a rendőrséget.
Aztán, három nappal később... ma... behívtak tanúskodni.
Igen, így történt.
Én voltam az, aki megtalálta a testet.
Micsoda? Hogy láttam-e egy kardot, vagy valamit?
Nem, semmit az égvilágon.
Csak egy női kalapot, felakadva egy ágra,
és egy szamuráj kalapját, amire rátapostak.
Meg volt ott egy kötéldarab a test mellett,
és tovább, a leveleken, egy fényes amulett tok vörös szegéllyel.
Igen.
Ez minden, amit találtam, igen.
Igen.
Találkoztam a meggyilkolt emberrel a halála előtt.
Három napja, délután történt.
A Sekiyamából Yamashinába tartó úton.
A nőn fátyol volt, úgyhogy nem láthattam az arcát.
A férfinak kard lógott az oldalán, és íj volt a hátán.
Nem hittem volna, hogy ilyen sorsa lesz.
Az emberi élet valóban olyan törékeny, és sebezhető, akár a reggeli harmat.
Micsoda szégyen, hogy így kellett végeznie.
Sajnálom.
Ez az ember, akit elkaptam, Tajomaru.
Igen, a hírhedt bandita, akiről mindenki beszél.
A legutóbb, amikor majdnem elkaptam, ugyanígy nézett ki,
és ugyanez a kard volt nála.
Két napja történt alkonyatkor, a Katsura folyó partján...
Ma a baj?
17 nyílvessző volt ott, sastollakkal a végükön,
egy íj, és egy ló.
Az egész a halott emberhez tartozott, igen.
Ironikus, hogy Tajomaru leesett a lopott lováról...
...ez végzetes megtorlást követel.
Leestem a lóról? Te bolond!
Azon a napon..
Épp vágtattam azzal a lóval, és egyszer csak megszomjaztam.
Tehát, úgy Osaka környékén, ittam egy patakból.
Egy halott mérges kígyó lehetett a vízben.
Egy idő után, borzasztó hasfájásom támadt.
Mire a folyóhoz értem, már nem bírtam tovább.
Úgyhogy leszálltam a lóról, és a parton fetrengtem.
Leestem?
Nyilvánvalóan egy bolond csak bolond dolgokat tud kitalálni.
Tudtam, hogy előbb vagy utóbb elkapnak,
úgyhogy nem fogok titkolni semmit.
Ez a Tajomaru volt az, aki megölte azt az embert.
Három napja láttam. Forró délután volt.
Hirtelen egy hűvös szellő zörrentette meg a leveleket.
Ha nem lett volna az a szél, nem öltem volna meg senkit.
Egy futó pillantást vetettem rá, és már ott sem volt.
Talán ezért.
Azt hittem, egy istennőt láttam.
Abban a pillanatban elhatároztam, hogy elrablom, még ha meg is kell ölnöm a férfit.
De ha megszerezhetném a nőt ölés nélkül, annál jobb.
A szándékom az volt, hogy elraboljam, anélkül, hogy megölném a férfit.
De ezt nem tehettem meg a Yamashinába vezető úton.
Mit akarsz?
Mi az?
Ne gyanakodj.
Látod? Hát nem nagyszerű?
Jól nézd meg.
Romok vannak arrafelé.
Amikor kiástam a romokat, találtam egy rakás kardot és tükröket.
Elástam őket egy ligetben, a hegy mögött, ahol senki más nem találná meg őket.
Ha érdekel, olcsón megszámítom neked.
Ott van.
Menj előttem.
Itt van. A fenyők mögött.
A férjed megbetegedett.
Ekkor a nő elsápadt. Csak bámult rám dermedt tekintettel,
olyan őszintén, mint egy gyermek.
Amikor láttam ezt, irigyeltem a férfit, és hirtelen megutáltam.
Meg akartam mutatni a nőnek, hogy milyen szánalmasan fest ahhoz a fenyőhöz kötözve.
Ezek a gondolatok, melyek eddig nem voltak, most megtöltötték a fejemet.
Még soha nem láttam ennyi szenvedélyt egy nőben.
És sikerült megszereznem, anélkül, hogy megöltem volna a férjét.
Még mindig nem éreztem vágyat arra, hogy megöljem.
De akkor...
Várj!
Állj!
Vagy te, vagy a férjem meghal.
Valamelyikőtöknek meg kell halnia.
Ha két ember tud a szégyenemről, az rosszabb, mint maga a halál.
A túlélővel megyek.
Szóval, meg kellett ölnöm a férfit, de becsületes úton akartam.
Nagyon jól harcolt. Kardjaink 23-szor csaptak össze.
Emlékszem rá, mert még mindig le vagyok nyűgözve.
Az én kardommal még senki sem csapott össze húsznál többször.
Hogy? A nő?
Nem tudom.
Amikor a férfi meghalt, felé fordultam. Eltűnt.
A harc megijeszthette, és elfutott.
Kirohantam a hegyi útra.
Csak a nyugodtan legelésző lovát találtam ott.
Csábított a vad szelleme,
de, végül is, csak olyan volt, mint a többi nő.
Nem is kerestem.
Mi? A férfi kardja?
A faluban pálinkára cseréltem.
Hogy? A nő tőrje?
Gyöngyberakásos volt. Nagyon értékesnek nézett ki.
Teljesen megfeledkeztem róla. Bolond dolog volt.
A legnagyobb hiba, amit valaha elkövettem!
Még a banditák között is, Tajomaru híresen nagy szoknyavadász volt.
Legutóbb, egy fiatal feleség ment a templomba, később őt és szolgálóját
holtan találták a hegyekben. Azt is biztos ő tette.
Ki tudja, hogy mi történhetett valójában azzal a nővel, aki otthagyta a lovát?
Nos, az a nő megjelent a bíróságon.
A templomban bújkált, amikor a rendőrség rátalált.
Ez hazugság.
Ez az egész hazugság. Tajomarué és a nőé is.
Hazudni emberi dolog.
Legtöbbször még magunkkal sem lehetünk őszinték.
Az lehet.
De ez azért van, mert az emberek még maguknak sem ismerik be, hogy hazudtak.
Nem kell még egy szentbeszéd.
Nem érdekel, hogy hazugság-e, ameddig szórakoztató.
A nő milyen történettel állt elő?
Nos, ez teljesen külöbözik Tajomaru történetétől.
Annyira más, hogy a nő arca a vadság legkisebb jelét sem mutatta.
Annyira kezes volt, szinte már szánalmas.
Az az ember a kék kimonóban,
miután engedelmességre kényszerített,
büszkén jelentette be, hogy ő a hírhedt Tajomaru,
és gyúnyosan nevetett a férjemen, aki ki volt kötözve.
Milyen rémült lehetett a férjem.
Minél jobban erőlködött,
a kötelek annál jobban szorították.
Odafutottam mellé. Azaz, hogy inkább csak próbáltam.
Még most is, ha a szemeire gondolok,
elhűl az ereimben a vér.
Amit láttam a szemeiben, az nem düh volt,
vagy szomorúság,
hanem egy hideg fény, egy megvető tekintet.
Ne.
Ne nézz rám így.
Ez túl kegyetlen.
Verj meg,
ölj meg, de ne nézz így rám. Kérlek, hagyd abba.
Ölj meg.
Ölj meg végre.
Állj.
Ne.
Kérlek ne.
Ez után elájulhattam.
Amikor magamhoz tértem és körülnéztem...
Elképzelheti a megdöbbenésemet.
Megláttam a tőrömet a férjem mellkasában.
Nagyon meg voltam ijedve,
és nem emlékszem, hogy jutottam ki az erdőből.
De amikor magamhoz tértem,
Egy tavacskánál álltam,
egy hegy lábánál.
Beleugrottam a tóba.
Több dologgal is próbálkoztam.
De nem tudtam megölni magam.
Mit kéne egy hozzám hasonló, szegény, szerencsétlen nőnek tennie?
Értem. Minnél többet hallok, annál jobban össze leszek zavarodva.
De a nők a könnyeikkel bárkit becsapnak.
Még egymást is.
Úgyhogy óvakodj a nő történetétől.
Majd ha megismered a halott ember történetét...
Hiszen ő halott. Hogyan tudná elmondani?
Egy médiumon keresztül beszélt.
Hazugság. Az ő története is hazugság.
De a halottak nem hazudnak.
Miért lenne így?
Nem hiszem, hogy az emberek ennyire bűnösek lennének.
Gondolj, amit akarsz.
De van itt valaki, aki igazán jó?
Talán a jóság csak szemfényvesztés.
Milyen ijesztő...
Az emberek el akarják felejteni a rossz dolgokat...
és hinni akarnak a kitalált jóban.
- Így könnyebb. - Nevetséges.
Szóra sem érdemes.
Halljuk a halott ember történetét.
Möst sötétségben vagyok.
Szenvedek a sötétben.
Elátkozva azok által, akik ebbe a sötét pokolba száműztek.
Miután a bandita megtámadta a feleségemet, meg akarta vígasztalni.
Ő a leveleken ült, és lefelé bámult a térdeire.
A bandita ravasz volt.
Miután a nő erkölcsén csorba esett,
nem lehett többé együtt a férjével.
Miért nem hagyja el a férjét és házasodik helyette össze vele?
Azt mondta neki, hogy azért támadta meg, mert szerelmes lett belé.
Amikor ezt meghallotta, a feleségem felemelte az arcát, mintha transzban lenne.
Még soha nem nézett olyan szépen.
És mi volt az én csodaszép feleségem válasza a gazfickónak...
...a szerencsétlen férje hallatára?
Akárhova.
Vigyél akárhova, ahova akarsz.
Ez volt, amit mondott.
De nem ez volt az egyetlen bűne...
vagy most nem szenvednék itt, ebben a sötétben.
Kérlek, öld meg.
Amíg él, én nem mehetek veled.
Öld meg!
Ezek a szavak gyilkos szelekként hatottak,
melyek a mély sötétségbe taszítással fenyegettek.
Mondott már ki ember ez előtt ilyen gyűlöletes dolgot?
Még a bandita is elsápadt ezeknek a szavaknak a hallatán.
Kérlek öld meg!
Mit akarsz, mit csináljak vele?
Megöljem, vagy megmentsem? Csak bólintanod kell.
Csupán e szavak miatt, kész voltam neki a bűnét megbocsájtani.
Megöljem, vagy hagyjam futni?
Nem tudom, hány óra telt el.
Eltűnt. Most már a saját sorsom miatt kell aggódnom.
Minden csöndes volt.
Egyszercsak valakit sírni hallottam.
Valaki sír.
Ki az?
Minden csöndes volt.
De még mennyire.
Hirtelen eltűnt a nap.
Minden mély csöndbe burkolódzott.
Ott feküdtem mozdulatlanul.
És akkor valaki csöndben felém közelített.
Az a valaki szelíden kihúzta a tőrt a szívemből.
Ez nem igaz!
Nem volt ott tőr. Karddal ölték meg.
Na, ez kezd érdekes lenni.
Úgy látszik, te láttad az egészet.
Akkor miért nem mondtad el a bíróságon?
Nem akartam belekeveredni.
De itt beszélhetsz róla, ugye?
Mondd el akkor.
A te történeted tűnik a legérdekesebbnek.
Nem akarom hallani. Nem kell több horror történet.
Ezek megszokott történetek mostanság.
Még azt is hallottam, hogy a démon itt él Rashomonban...
...és az emberek vadságtól való félelméből táplálkozik.
Gyerünk. Mennyit tudsz?
A hegyekben megtaláltam a nő kalapját.
Ezt már mondtad.
Körülbelül 15 méterrel arrébb, hallottam, hogy egy nő sír.
Egy bokor mögül, láttam egy megkötözött embert,
egy síró nőt, és Tajomarut.
Szóval hazudtál, amikor azt mondtad, hogy te találtad meg a holttestet.
Nem akartam belekeveredni.
Rendben van.
Folytasd. Mit csinált Tajomaru?
Térden állva könyörgött a nőnek a bocsánatáért.
Eddig, amikor csak valami rosszat akartam tenni, megtettem.
Így kevesebbet szenvedtem.
De ma másképp van.
Már megvoltál, de csak még jobban akarlak. Ez nagyon nehéz.
Könyörgök, légy a feleségem!
A hírhedt Tajomaru térden állva könyörög előtted.
Ha akarod, még a rabló életmóddal is felhagyok.
Elég vagyonom van, hogy pazar életet biztosítsak neked.
És ha nem kell a koszos pénzem, még akár dolgozok is.
Görnyedve fogok kacatokat árulni az utcán, hogy ellássalak.
Mindent megteszek, ha velem jössz.
Jöjj hozzám, kérlek.
Ha nemet mondasz, nincs más választásom, mint hogy megöljelek.
Kérlek, mondj igent.
Hagyd abba a sírást és felelj.
Mondd azt, hogy a feleségem leszel!
Mondd!
Lehetetlen.
Hogy mondhatnék én, egy nő, bármit is?
Már értem. Úgy érted, nekünk, férfiaknak kell döntenünk.
Várj!
Visszautasítom, hogy kockáztassam az életemet egy ilyen nőért.
Két férfival voltál. Miért nem ölöd meg magad?
Reménytelen.
Nekem nem kell ez a szégyentelen kurva. A tiéd lehet.
Ezen a ponton, a ló elvesztése jobban érdekelne, mint a nőé.
- Várj! - Ne kövess!
Hagyd abba a sírást. Ez már nem fog működni.
Hagyd abba. Ne kínozd.
A nők természetüknél fogva gyengék.
Itt te vagy az, aki gyenge.
Ha te vagy a férjem,
miért nem ölöd meg ezt az embert?
Akkor mondhatod nekem, hogy öljem meg magam. Ilyen egy igazi férfi.
De te sem vagy az.
Amikor meghallottam, hogy te vagy Tajomaru, abbahagytam a sírást.
Már untam ezt a fárasztó napi bohózatot.
Az gondoltam, "Tajomaru majd talán megszabadít ettől."
"Bárcsak megmente, bármit megtennék érte."
Ezt gondoltam magamban.
De te ugyanolyan kis senki vagy, mint a férjem.
Csak hogy emlékezz: a nő azt a férfit szereti, aki szenvedélyesen szeret.
A férfinek a nőt a kardjával kell a magáévá tennie.
Nem akarok meghalni!
Szóval ez az igazi történet.
Én nem hazudok. A saját szemeimmel láttam.
Kétlem.
Ez igaz. Én nem hazudok.
Senki sem hazudik, miután azt mondja, hogy fog.
Ez borzasztó.
Ha az emberek nem bíznak egymásban, ez a föld is pokollá válhat.
Ez igaz. Ez a világ pokol.
Nem, én hiszek az emberekben.
Én nem akarom, hogy ez a hely pokollá váljon.
A kiabálás nem segít.
Gondolkozz. Melyik történet hihető a három közül?
Gőzöm sincs.
Sosem értheted meg, hogy az emberek mit miért tesznek.
Mit csinálsz?
Mit érdekel az téged?
- Ez borzasztó! - Borzasztó?
Valaki más is elvihette volna a kimonót. Én miért ne tehetném?
- Ez gonosz. - Gonosz?
És mi van ennek a gyereknek a szüleivel?
Megvolt az örömük, aztán kidobták a gyereket. Ők a gonoszak.
Nem, tévedsz.
Nézd meg az amulettet a kimonón. Azért van rajta, hogy a babára vigyázzon.
Gondolj arra, hogy min mehettek keresztül, amíg elhagyták a gyereküket.
Nincs időm mindenkinek az érzésein elmélkedni.
- Te önző... - Mi a baj ezzel?
A kutyák jobban élnek ebben a világban.
Ha nem vagy önző, nem éled túl.
A francba.
Mindenki önző és tisztességtelen.
Mindenki kifogásokat keres.
A bandita, a nő, a férfi és te!
És te nem? Ez vicces.
Talán átverted a bíróságot, de engem nem fogsz.
Szóval, mit csináltál a tőrrel?
Az értékes gyöngybetétessel...
amiről Tajomaru beszélt?
Mi történt vele? Eltűnt a fűben?
És ha nem, ki lopta el?
Úgy néz ki, igazam van.
Egy bandita banditának hív egy másikat. Na, ez az önző dolog.
Akarsz még valamit mondani?
Ha nem, már itt se vagyok.
Mit csinálsz? Elviszed azt a keveset is, amit itt hagyott?
Hat gyerekem van.
Még egy már nem számít.
Szégyenlem magam azért, amit mondtam.
A maihoz hasonló napokon elkerülhetetlen a másokkal szembeni gyanakvás.
Nekem kellene szégyellnem magam.
Nem értem magam.
Nem, nagyon hálás vagyok neked.
Köszönöm neked,
hogy megőrizhetem a hitem az emberiségben.
Szóra sem érdemes.